En antar at 3720 døde under konflikten i Nord-Irland.
Vår fiksjonsfilm er inspirert av to menn berørt av ett av drapene.
Før jeg kan fortelle hvem jeg er nå, må jeg fortelle hvem jeg var.
Som 14-åring ble jeg med i The Tartan Gangs, og med 15 år i UVF.
Ulster Volunteer Force.
Husk at dengang var det uroligheter i gatene hver uke,-
- og bensinbomber hver dag. Og det var bare i vår by.
Når man slo på fjernsynet, så man at det skjedde i alle byer.
Det var som om vi var beleiret.
Fedre og venner ble drept på gaten,-
- og alle følte at vi måtte gjøre noe.
Vi var i samme båt og måtte handle.
UVF - MED GUD OG ULSTER
LURGAN, NORD-IRLAND OKTOBER 1975
IRA har angivelig forsøkt å drepe 31 republikanere.
Etter nattens skyting i Belfast er tre menn fortsatt hardt såret.
Også mens Fianna Fáil-partiet fortalte om sin endrede politikk.
The Republican Clubs har bedt alle medlemmer være på vakt-
- etter nattens angrep på dem.
Tross mange skyteepisoder er bare en blitt drept.
Kom igjen, kom igjen Faen!
- Kom, mor. - Dukk!
Vent
Faen. Løp!
- Nå, gutt? - Hei, Jim.
- Heisan. - Hei, Jim.
- Hei, far. - Vil du ha kveldsmat?
Sett deg inn. Jeg kommer med den.
Chrissie ringte og spurte om du skulle ut.
Jeg har snakket med ham.
En, to, tre, fire, fem
seks, syv, åtte, ni: ti-
Klar bane.
En, to, tre.
- Heng i, de kommer ut av puben! - Jeg vet det!
De har laget kaker til oss. Vi har faen meg fått fire kaker.
- Med lyserød glasur. - Lyserød? Hvordan visste de det?
- Fy faen. - Hva?
Fy faen!
Hei, Stuart. Jeg kommer straks.
- Hei, hr. og fru Little. - God dag.
- Den fyren liker jeg. - Ja, han er ikke så verst.
- Vi ses senere. - Ikke noe drikking.
- De serverer ikke drinker på ballet. - Ingen fare, han liker bare saft.
Dere får ha en god kveld.
- Kom Sammy innom? - Ja, alt ligger i vesken.
- Nå, hva skal vi? - Jeg forteller det i bilen.
39. 40, 41, 42, 43
44, 45, 46, 47
- Joe, inn med deg. Nå! - Ja, mor.
50! 51! 52!..
54, 55, 56
- 57, 58 - Vi ses, småen.
- Ha det, Joe. - 61, 62, 63, 64, 65, 66
- Hvor har dere denne fra? - Puben.
- Går den? - Greit nok.
Craigs låve.
Okay, Stuart, åpne veska.
Vil han vi skal gjøre hagearbeid?
Hør her. Kjenner dere Colin som arbeider på Castle's Yard?
- Steinhuggerne? - Ja.
Provoene kverker ham hvis han ikke stikker.
Jeg svarte dem: "Stikk dere, ellers dør en av deres."
De har ikke trukket tilbake den trusselen.
Så dette er altså vårt første drap. Jeg sa til Sammy at jeg ville.
Han ar sjekket om det skjer noe annet i kveld. Kysten er klar.
"Han er deres," sa han. Da kunne jeg hente våpen. Ingen spørsmål.
- Få se, Alistair. - Smith & Wesson .38.
- Hva med en automatisk? - Nei, denne er bedre.
Her slipper jeg å fomle med den jævla avtrekkeren -
- og stå der med skjegget i postkassen.
- Hvor mange skudd fikk du med? - Nok.
Da mener han vel at vi er gode. At vi klarer det.
Det må vi klare.
Hva sa Sammy? Da han sa at han var vår?
Han så oss bare i øynene, som om han var stolt av oss.
En god følelse. Vi kan gå på bar som verdensmestre nå.
- Jeg kan nesten ikke vente. - Vi må gjøre det først.
Får jeg holde den?
Han må mene vi er gode. Og kan skyte.
Få se.
Fy faen.
Det er faen meg rene James Bond, hva?
Stilig, hva? Vilt.
Hvem er det?
Griffin.
Han skal forlate plassen i slutten av uka.
Jim Griffin? Han kjenner jeg. Det stemmer. Castle's Yard.
- På Albert Street, hva? - Vil han ikke starte for seg selv?
Vil han det?
Det har jeg hørt. Sammen med Eddie Heaney.
- Vil han starte egen forretning? - Ja.
Vi kan ikke ha to steinhuggerier her i Lurgan.
De sier de skal starte ved juletider.
Han er fortsatt på Castle's nå. Det er jo hans uhell.
Jeg kjenner moren hans. Hun er kantinedame på min Iærlingplass.
Ja, jeg vet hvem du mener. Arbeider søsteren hos bakeren?
- Er det sønnen hennes? - Ikke på Albert Street.
- Det er jeg sikker på. - Det er på Hill Street. Nummer 37.
58, 59, 60, 61,
62, 63, 64
65, 67,...
Inn, gutt. Og hør på brødrene dine.
Ja, far. 72, 73, 74, 75
76, 77, 78
79, 80, 81
82, 83, 84
Når vi er ferdige brenner vi bilen, ringer Sammy og drar på ball.
Vi sørggr for å bli sett, danser litt og drar hjem.
Da drar vi.
- 37. Er du sikker? - Ja. Ned til venstre her.
Hæren. Ned!
Hva skjer?
- De kjører forbi. - Ta til høyre.
- De så at jeg blinket til venstre. - Så ta til venstre.
Kjør en tur rundt kvartalet. Så kjører vi hit igjen.
Faen. Det ble rødt lys.
- Hvor er jeepene? - Vi kjører bak dem.
- Blir de i bilene? - Foreløpig.
- Det går ikke. Vi stikker. - Vil du ut?
Nei! Da tror Sammy bare at vi fikk kalde føtter.
- Gjør de noe? - De bare sitter der.
- Faen, Alistair. - Bli nede!
Da kjører vi.
Spiller du golf? Har du sett meg spille?
Joe!
- Så god du var. - Jeg var ikke så verst.
- Du trenger en real omgang. - Virkelig?
Da har jeg scoret alt! Det kan bli et kort show.
- 123, 124, 125 - Joe. Kom inn, gutt.
Jeg holder på å sette rekord. 128, 129, 130, 131, 132
133, 134, 135
136, 137. Sånn!
Fulltreffer. Kjør, kjør!
Vi stikker.
Hei, Alistair. Hygg deg, og oppfør dere.
Vil du ha en drink?
- Nei, la være, mor! - Hvorfor gjorde du ikke noe?
Du gjorde jo ikke noe!
Du kunne ha stoppet ham! Med en melkeflaske!
- Vær så snill, hold opp! - Hvorfor gjorde du ikke det?
Du drepte ham!
Din egen bror! Nei!
Nei!
Nei! Nei!
Jeg vet ikke hvorfor bildet hang der. Eller det andre.
Jeg vet ikke hva som skjedde med det. Jeg mener
Hva faen ...?
- Unnskyld, hva sa du? - Hva?
- Sa du ikke noe? - Snakket jeg med meg selv?
Det holder meg med selskap. Jeg har sittet alene i årevis.
"One on One". I helvete heller.
Altså, faen i helvete...!
- Kan du snu? - Skal jeg snu?
- Veldig gjerne. - Skal vi ikke kjøre dit først?
- Jeg kan kjøre deg tilbake etterpå. - Jeg spiser heller føttene mine.
Å gud!
Skal jeg ringe dem? Jeg kan ringe.
Nei. Bare fortsett. Bare gjør jobben din.
- De sa jeg skulle kjøre deg. - Og så?
09 så?
Jeg vet du skal kjøre meg dit. Sa du at du ikke ville?
Så du mener de tror jeg ikke ville komme?
- Og derfor skal du kjøre meg? - Noe i den stil.
Nei.
- Bare kjør. Gjør jobben din. - Er det greit?
Du skal ikke få bråk pga. meg. Da kommer vi aldri tilbake.
Den siste du laget, Alistair Om kasakhene, nei, kosakkene.
- Kosovanere? - Ja.
De er albanere og serbere.
- Å ja, det stemmer. - Den ble faktisk ganske bra.
Ble den vist til slutt?
- Ja, for ca seks måneder siden. - Jeg fulgte da med.
Jeg fikk ikke sett den selv engang. Jeg var i Sør-Afrika da.
Reiser verden rundt og snakker om følelser. Billett til Paradis.
For å drepe! Hva ville han vært uten meg?
Laget eggekartonger i 40 år som oss andre?
Han kan leve av å fortelle allverden hvordan det føles å drepe.
Hvordan det føles, hvilken smerte jeg føler, hvilken byrde jeg bærer.
Hvorfor skal damer i pastell servere vin fra Chile-
- så du kan fortelle om den gangen du skjøt broren min?
12 år for væpnet ran, medlemskap og mord!
- Faen. - Herregud
- Unnskyld, unnskyld. - Jeg skvatt.
Hva tror du jeg gjorde? Jeg er nærmere meg enn du er.
Er dette også en terapi-greie, Alistair?
Nei. Eller, litt. Det er
Det er et program om forsoning. Min egen faktisk. Min egen.
Jeg skal treffe broren til den mannen jeg drepte.
- Er det dit vi skal nå? - Ja.
Har du ikke møtt ham ennå?
Nei. Nei, ikke siden dagen.
- Har du bedt om dette? - Det var aldri opp til meg, Ray.
Jeg har ingen rett til å be ham om noe.
Ringte han deg ...?
Nei, programleggerne henvendte seg til ham. Og så til meg.
Jeg sa jeg var villig til å
Hvis han vil treffe meg, var jeg villig til å treffe ham.
Jeg gjør hva som helst for å
DU vet
- Satt du inne for det, Alistair? - Ja.
Uten løslatelsesdato, men jeg satt inne i 12 år.
Du kunne ha stoppet ham.
Hvorfor stoppet du ham ikke?
Du kunne ha stoppet ham!
Kan du stanse?
Er det noe du trenger?
Vil du ha litt vann?
Han var bare en liten gutt da.
Er det bare broren du skal møte?
Ja ...
Ja. Det er
Faren døde åtte måneder senere av hjerteslag.
Et knust hjerte, sa familien.
Broren Daniel Det var en overdose.
Og så døde moren hans.
Det er det som skjer.
Det er ofte det som skjer.
Med familien, altså.
Det er det folk ikke forstår. Ikke er klar over.
Det som skjer etterpå.
Paddy Barnes må nøye seg med bronsemedalje i OL,-
- etter tap i semifinalen mot verdensmesteren Zou Shiming.
Han tapte klart med 15-0.
Går det bra?
Skal vi fortsette?
Ja.
- Får du bra lønn? - Den er ikke verst.
- Vurderer du det? - Hvorfor ikke? Det virker hyggelig.
Må jeg ha førerkort?
Det er alltid en eller annen hake...
Hun har stirret på meg i 33 år. Visste du det?
Vet du hvordan det er? At din mor bebreider deg i 33 år?
Tre kuler i hodet. Det vet du.
Visste du at en kule traff et kattebilde? Jeg ødela det ikke.
Hvis ikke det var meg, var det ikke jeg som drepte ham heller.
Jeg drepte ham ikke, som hun sa jeg gjorde. Det var du.
Du kom i bil til hennes hus og skjøt hennes sønn.
Fikk henne til å sørge slik. Og bebreide meg slik.
Nå er jeg på vei for å besøke deg. Nå er det jeg som sitter i bilen.
- Er det her? - Det er her.
Paul her.
Vi kommer nå.
Ja, det er han. Fint.
Herregud, for et sted.
- Joe. Hei. Hvordan går det? - Hei. Fint.
- Bra. - Dere har kjørt fort. Fint.
- Jeg har bare sittet i baksetet. - Det er David, Michaels assistent.
- Hei. - Kom inn, så finner vi Michael.
- Vær sterk. - Vi skal inn til høyre, hr. Griffin.
- Hr. Griffin går inn. - Fin trapp, hva?
- Man kan se Bette Davis for seg. - Jeg kunne godt flyttet inn her.
Ditt for en dag. Vi har gjort klart et nydelig rom til deg.
- Bli med inn og møt laget. - Ja.
- Joe. - Du kjenner Stephanie.
Jeg visste ikke du var kommet. Hyggelig å treffe deg.
- John, videotekniker. - Hei.
- Martin, kameramann. - Hei.
Her er du. Et fullverdig medlem av Kjendisklubben "Livets Ofre".
Menn som elsker esler. Siamesiske tvillinger.
Feite kvinner som ikke kommer opp av stolen. Og nå du.
Jeg vet at alt er litt
De er flotte mennesker med stor erfaring.
- Fiona viser deg vei opp. - Ja. Bli med denne veien.
Fikk du fikset den gamle brødristeren din?
Sist jeg ringte deg, fikset du en brødrister.
Åja.
Her er det.
Er det ikke praktfullt?
- Kan jeg røyke? - Ja. På balkongen der borte.
Har du lyst på te eller kaffe?
- Ja, en kopp te. - Melk? Sukker?
- Ja, melk og to sukkerbiter. Takk. - Bare hyggelig.
Joe.
- Hvordan går det? - Helt fint.
- Tusen takk for at du kom. - Det er greit.
- Hvordan har du det? - Fint.
- Har de tatt seg godt av deg? - Ja.
Jeg vet det blir en tung dag for deg.
Vi gjør alt for å sikre at det går slik du vil.
Så hvis du trenger noe eller har spørsmål, så bare si fra.
- Vi er her for deg, mest av alt. - Okay.
Så si endelig fra hvis noe ikke føles riktig.
Har Fiona gjennomgått prosedyren?
- Ja. - Fint.
La meg antyde hvordan resten av dagen blir.
Nå har du tid til å komme på plass og finne deg til rette.
Kommer noen og holder meg med selskap i sengen?
Så kommer sminkøren og legger litt på ansiktet ditt.
Kameraet kan få huden til å glinse. Det tar bare et øyeblikk.
Etterpå, når du er klar, tar vi opp litt.
Vi filmer her oppe. Rundt kl. 12, når det føles riktig, -
- kan vi gå ned. Du har sett lokalet, ikke sant?
- Ja. - Fint.
Hva selve møtet angår, er det viktig -
- at vi alle husker hva vi er ute etter i programmet.
- Sannheten. - Jeg vet hva du vil.
Jeg skal gi ham hånda.
Jeg vil for alt i verden ikke ha deg til å huske ting du ikke vil huske.
Men det er også viktig for oss å forstå alle følelsene.
- Forstår du hva jeg mener? - Ja.
Jeg vet det er vanskelig, så jeg vil ikke presse deg, -
- men jeg vil at du er ærlig omkring hva du føler.
Det jeg prøver å si, er at jeg vil at du bare skal være deg selv.
Michael? Unnskyld.
Ja: jeg kommer.
Det blir en viktig dag for oss alle.
Jeg har ikke ord for hvor viktig jeg syns det blir
med hensyn til hva det vil føre med seg.
Her er spørsmålet vi alle vil vite svaret på:
Sannhet og forsoning. Hva står på spill?
Er det mulig?
Det var det. Talen er slutt.
Jeg kan trykke hender, og jeg kan være offeret.
Jeg kan gjøre det samtidig. Men jeg har tatt en beslutning.
Forsoning?
Du skulle bare visst.
Gi ham et håndtrykk? For å drepe broren min?
For å ha fått skylda? I 33 år?
Tror du jeg er en idiot?
Har noen fortjent en kniv i magen, er det han. Det svinet.
Sannhet og forsoning?
Jeg vil ha hevn.
- Å, hei. Jeg heter Vika. - Joe. Morn.
- Her er teen din. - Takk.
- Det er jeg som er runner. - Runner?
- Kan jeg ta en røyk der ute? - Klart det.
Klart du kan det. Kom.
- Ta en. - Det går bra
- Ta den nå. - Takk.
Vær så god.
Takk.
Bare bli her ute og røyk røyken din med meg.
- Du skal jo gjøre som stjernen sier. - Jeg skal ta meg av deg uansett.
Ja, alle tar seg av meg. De spør selv om brødristeren min.
- Var det runner du sa du var? - Ja, jeg løper og ordner ting.
Aha, en løpeguttejente.
Nei, runner høres bedre ut. Det liker jeg.
Fiona oppsøkte meg en dag og sa hun var researcher for et program.
Hun var nydelig, og stemmen var helt her oppe og helt her nede.
Og hver gang hun snudde seg, smilte hun som en reklame.
Ville hun smilt hvis hun så meg på puben? Hun ville ringt politiet.
Det ville jeg!
Jeg ba henne inn, og se nå hva jeg har rotet meg ut i.
- Kanskje det er bra du er her. - Ja. Det er det kanskje.
- Hvor er du fra? - Vladivostok.
Vladivostok og Belfast? Er familien forfulgt av uhell?
- Jeg liker meg her. - Jeg liker at du er her.
Hun sa det var et program om -
- hvorfor menn er blitt som de er, eller hva faen vet jeg.
Men det handlet mest om hvem en kunne bli, og det er jo spennende.
Øynene strålte, og hun sa det var et program om bileggelse.
Så spurte jeg om det var med døde folk.
"Nei, det er jo bisettelse."
"Vi vil at du møter den mannen som drepte broren din."
Jeg vet ikke helt. Det var ikke måten hun så ut eller snakket på, -
- og jeg hørte faktisk ikke på hva hun sa. Det er bare
Hun var vennlig.
- Jeg - Jeg vil ikke ha.
Jeg tar ikke imot vennlighet. Med henne, ja, men aldri igjen.
Problemet med meg er at jeg har alle de gale følelsene.
Men følelsene hans er jo perfekte! Han handlet kaldblodig,-
- men se på ham i dag. De vil spørre hvordan det er å drepe.
"Dere må forstå ...". Så kjører han i vei og forteller om ditt og datt.
Men hatten av. Han har skjønt at de gjerne vil gi en morder hånden.
- Er det noen hos ham? - Ja.
Det er viktig. Uansett hva han sier, vil han bli utrolig sint.
- Sinnet kan få utløp mange veier. - Det er jeg klar over.
Dere må kunne stanse opptakene. Vi er ikke sirkushester.
Jeg vet dere har et program, men hans ve og vel står i første rekke.
Han må ikke lide.
Han kan snakke om tilgivelse for evig. "Lytt til ham, og det er håp."
Han tenker at hvis dette klaffer, er han sikret jobb i 20 år til.
"Jeg kan fortelle om denne dagen i de neste 20 årene.
Møtet med mitt offers bror førte endelig til min storslåtte frelse.
Dere skal bare høre på meg."
"Med sjekkene i lomma helbreder jeg verdens arme med mine ord.
Og jeg skal aldri mer jobbe på en jævla eggekartongfabrikk!"
Han skjøt min bror i hodet tre ganger. Nå lever han det søte liv.
Hva skal jeg gjøre? Gi ham hånden? Eller drepe ham?
- Han ville ikke ha godt av å dø. - Sikkert og visst!
- Det ville ikke du heller. - Ikke ha godt av det?
Mine fem minutter i himmelen. Hvordan kan jeg ikke ha godt av det?
- Joe? Alt i orden? - Ja, fint.
De filmer litt nede, og så er vi faktisk klare.
- Greit? Kan Cathy ta sminken? - Ja, det går fint.
Hei, jeg heter Cathy. Går det bra?
- Ja takk. - Fint.
Hvis du kan sette deg her ...?
Nydelig.
- Så huden ikke glinser. - Faen også. Glinser jeg?
Okay, Alistair, da går kamera. Bare ta deg tid.
Før jeg kan
Før jeg kan fortelle hvem jeg er nå, må jeg fortelle hvem jeg var.
Som 14-åring ble jeg med i The Tartan Gangs, og med 15 år i UVF.
Ulster Volunteer Force.
På det tidspunktet var det uroligheter i gatene
Kutt! Unnskyld. Det var bra, men vi får med noe støy.
Det er virkelig bra.
- Okay? - Og vi kjører igjen.
- Klar til opptak. - Når du er klar, Alistair.
Før jeg kan fortelle hvem jeg er nå, må jeg fortelle hvem jeg var.
Som 14-åring ble jeg med i The Tartan Gangs, og med 15 år i UVF.
Husk at dengang var det uroligheter i gatene hver uke, -
- og bensinbomber hver dag. Og det var bare i vår by.
Når man slo på fjernsynet, så man at det skjedde i alle byer.
Det var som om vi var beleiret.
Fedre og venner ble drept på gaten, -
- og alle følte at vi måtte gjøre noe.
Vi var i samme båt, og måtte handle.
Det man må huske og forstå, er mentaliteten.
Når man først har meldt seg under terrorens faner -
- og blitt med i gruppen, går det ned en luke.
Bare vår historie betyr noe. Ikke katolikkenes.
Det er bare mitt folk som blir drept og lider, og som må verges.
Katolikker som blir drept? Det tenker du ikke på.
Da jeg dro til Sammy, lederen vår, og sa -
-jeg ville drepe en katolikk, føltes det ikke galt.
I mitt hode var det det riktige, rettferdige og gode å gjøre.
Så det var lett.
Da jeg kom til huset, sto det en gutt på gaten.
Jeg hadde ikke forventet å se noen der, men der sto han altså.
Jeg så bare flyktig på ham, -
- men hadde jeg visst han var Jims bror, hadde jeg skutt ham også.
Sånn var mentaliteten.
Det var like for like. Og en fra eller til. Hvorfor ikke?
Det var sånn det var.
Jeg var bare 17.
Jeg hadde sett folket mitt kjempe siden jeg liten.
Et barn holder med vennene, men vi kastet ikke bare stein.
Vi skjøt med pistoler.
Det jeg vil si er at samfunnet er nødt til å bremse folk -
- før de slutter seg til en gruppe.
For da er det for sent.
Ingen kan stanse deg. Ingen kan endre tankegangen din.
Når du først er med, vil du gjøre alt.
Du vil drepe enhver fra den andre siden fordi det føles riktig.
Når en mann først er med i en gruppe, har samfunnet mistet ham.
Han trenger stemmer fra sin egen side -
- som stanser ham før han blir med.
Det var ingen stemmer på min side. Ikke i min del av byen, mitt strøk.
Ingen sa annet til meg enn at det var riktig å drepe.
Det var først i fengslet at jeg hørte den andre stemmen.
Muslimene Dagens unge er som jeg var dengang.
De trenger å høre de stemmene nå, så de ikke tror det er bra å drepe.
De trenger at deres egne sier nei. Det er det jeg vil satse på.
De stemmene skal lyde fra hver eneste moské i landet.
Da jeg kom hjem, så foreldrene mine på tv, -
- og så hørte vi på nyhetene at han jeg hadde skutt, var død.
Jeg var helt i hundre og kunne knapt vente på gratulasjonene.
Sammy ville komme til meg, og så ville han -
- ta meg med ut på gata og stolt ta meg med på bar.
Og så ville alle reise seg og klappe for meg.
Jeg ville skutt hvem som helst for å oppleve det.
Derfor sier jeg nå at gutter som meg må hindres i å tenke -
- at det er greit å skyte en uskyldig, hederlig mann i hodet.
Alistair Når han kommer inn i rommet, hva håper du på da?
Jeg må være ærlig mot ham. Det er det aller tyngste, -
- men det er det han trenger. At jeg er ærlig mot ham.
Kutt.
Fint.
Fantastisk.
- Takk. Det var perfekt. - Var det?
Når han sitter her inne med deg, tror du at
Er det mulig at han vil ha en unnskyldning?
Michael. Han vil hverken høre meg unnskylde eller be om tilgivelse.
Forsoning står ikke på dagsorden. Det trenger han ikke.
Vi kommer så han kan møte meg ansikt til ansikt.
- Hei, Joe. - Der har vi ham jo.
- Får jeg sette en mikrofon her? - Hvor skal den sitte?
- Klar? - Den må settes på.
- Ikke der. - Hvordan går det?
- Bra. - Hva med her inne? Er det bedre?
- Takk. - Er du sikker?
Jeg skal bare fest den her Sånn, det var det.
Okay. Nå skal du høre hva som skal skje.
Nå skal vi ta deg med ned.
Joe?
- Joe? - Vi går ned
Når du kommer inn, skal du åpne døren på vidt gap.
- La den stå åpen. Okay? - Ja.
Kamera følger deg inn i rommet, og så lukker noen døren.
- Okay? - Ja.
- Klar? Sikker? - Ja, jeg er sikker.
Okay!
Vær så god.
- Okay, da er vi klare. Okay. - Ro, takk! Klar til opptak!
Joe? Kom når du er klar.
- Faen! - Kutt.
- Jeg holdt på å falle. - Unnskyld, sånt skjer.
Vi må ta det på nytt.
Vil du gå ned trappen en gang til og så gå inn i rommet?
Okay!
Unnskyld, Joe. Takk.
Okay. La oss øve, så vi får det til. Vi tar den igjen.
Kan jeg få litt vann, takk?
Ja.
Bli hos ham.
Så du tar deg stadig av meg?
Jeg vil bare si at jeg håper det går bra.
Men han virker hyggelig.
- Hvem? - Hr. Little.
- Har du møtt ham? - Ja. I Belfast.
- Jeg var hjemme hos ham. - Det visste jeg ikke.
- Jeg skulle levere noe. - Hjemme hos ham?
- Var du inne hos ham? - Ja.
- Hvor var det? - I sentrum.
I en boligblokk.
- Bor han i leilighet? - Ja.
- Så han slapp deg inn? - Bare en kort stund.
- Hvordan var den? - Leiligheten?
- Hvordan var den? - Den var
Kald.
- Og tom. - Tom?
Som om den ikke var et hjem. Ikke et lykkelig sted.
- Virkelig? - Jeg likte den ikke.
- Bor han alene? - Ja.
- Jaha. Men du likte ham? - Ja.
- Hva snakket dere om? - Om dette.
- Møtet. - Hva sa han?
- Han var bekymret. - Det tror jeg gjerne.
Han var bekymret for deg.
- Joe. Vi er klare når du er. - Okay.
Få! Hva ...? Jeg røyker ferdig røyken?
Ja. Ja, selvfølgelig. Fint.
Hvorfor var han bekymret for meg?
Han tenkte det var for smertefullt for deg.
- For smertefullt? - Ja, vanskelig for deg.
- Smertefullt eller vanskelig? - Begge deler.
Sa han det?
- Hva sa han om seg selv? - Han snakket ikke om seg selv.
- Men han virker veldig trist. - Trist?
Jeg vet ikke, men
Jeg kjenner ham jo ikke, men han virket sånn.
Som om han ikke kunne tilgi seg selv det han har gjort mot deg.
Hva er det de sier ...?
En knust mann.
Så det er bra.
Det er bra dere treffer hverandre. Syns jeg.
Faen!
Vi er klare når du er, Joe. Okay?
Vi er klare når du er.
Ja.
Jeg må få en slutt på dette.
Er alt i orden?
Joe? Er alt i orden?
- Ja. - Er du klar?
Ja.
Du får på litt til her.
Sånn.
Fint.
Ro, takk! Klar til opptak! Okay, Joe.
Vi er klare når du er. Joe? Kom når du er klar.
Joe?
- Er alt i orden? - Vil du sitte ned?
- Jeg vil ikke ha med kameraet inn. - Man må venne seg til det.
- Dere må få det vekk. - Saken er at
La oss snakke om det.
Nei. Jeg vil ikke ha kamera i oppsynet når jeg møter ham.
- Vi ble jo enige om - Det gir jeg faen i!
- Det må være kamera der. - Vil du snakke med Stephanie?
Det er et par minutters forberedelse, så skal vi ikke gå opp?
Jeg har tråkka opp og ned nok!
Jeg vil møte ham! Men uten kamera!
- Det forstår jeg, men - Joe. Vi kan ikke
Nei!
Joe!
I 33 år har den gutten levd i hodet mitt.
Stått der, stirret på meg. Sett opp på meg.
Han har aldri forlatt meg.
Aldri forlatt meg.
Hver eneste morgen har han ventet på meg.
Og jeg vet at han alltid vil være der.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre lenger.
Eller hvordan jeg skal takle det.
Jeg føler jeg har nådd et punkt der jeg ikke makter mer.
"Tiden leger alle sår," sier de.
Det er det alle sier om alt.
Med årene har det bare blitt verre.
Hvorfor sier de ikke det? Ingen sier det.
- Er det noe du trenger? - Hvorfor tror du han ikke kom inn?
Han var for redd.
Tror du han virkelig hadde lyst til å møte meg?
Jeg tror han ville drepe deg.
Unnskyld, jeg må...
Jeg føler skyld hvis jeg ler. Skyld hvis jeg drikker.
Skyld hvis jeg glemmer.
Hvordan kommer du deg gjennom dagen?
Hva skal du foreta deg?
Jeg våkner. Jeg går ut.
Men hvor skal jeg gå hen?
Han er alltid der.
I hodet mitt.
Jeg vet ikke hvor jeg skal dra hen.
Hvor skal du gjøre av deg selv etter alt det?
Sånn har alle det.
Noen av oss har funnet svaret.
Han har drept katolikker, og nå dreper han sine egne.
En beskyttelsesstyrke som skal holde ro og orden.
Han ble løslatt etter fredsavtalen og er ovenpå igjen.
Han lever akkurat som før.
Vennene hans vokter ham. Han nyter duften av sine seire.
Hvis jeg hadde blitt med da, bare hadde sagt ja
Det var alt. Jeg skulle bare ha sagt jeg var med.
Jeg vet det ikke er svaret mitt, -
- men hva er svaret mitt?
Jeg hjelper folk å leve med-
- hva de har gjort mot koner, barn, en fremmed, en nabo.
Hjelper dem å leve med volden vi har i oss.
Men jeg kan ikke hjelpe meg selv. Av og til føler jeg-
- at jeg bare er blitt predikant-
- så jeg kan jukse meg gjennom livet.
Neste Stopp er Lurgan.
Tommy!
Folkens.
- Står til? - Bra. Tommy!
- En overraskelse å se deg her. - Vil du gi dette til Joe Griffin?
- Hvordan går det? - Fint.
Bra.
- Er det noe han venter? - Nei.
Uansett, jeg skal sørge for han får det.
Det ville jeg satt pris på. Takk.
- En lys te, vennen. - Så gjerne.
Hei, Liam.
- Hvem er det fra? - Sean.
- Hva er det? - Et brev.
Jeg er i Lurgan hvis du vil treffe meg. Alistair Little.
Kan jeg dra nå?
- Hva sa du? - Kan jeg dra nå?
- Kjører du jentene, Joe? - Jentene?
- Til Marion. Du sa du ville. - Ja da, det skal jeg.
De er klare nå og venter på bilen. Hva er det?
- Little er her og vil treffe meg. - Nei. Du ringer ham ikke!
- Det skal drepes, ikke drøftes. - Kanskje han vil ha forsoning!
- Jeg skulle ha gjort det der ute. - Skal ikke Sean gjøre det?
- Du skal ikke treffe ham! - Jeg skal ha mine fem minutter.
Nei!
Joe!
Joe?
Kom an!
Din jævel!
Det holder.
Hør her
Jeg drar til Belfast og kommer ikke tilbake.
Så jeg skal fortelle deg hva som skjedde her.
De sa at en protestantisk arbeider var blitt truet, -
- og hvis han ikke forlot plassen, ville han bli skutt.
Jeg spurte etter de katolikkene som arbeidet der. En nevnte Jim Griffin.
Så sa jeg: "Hils ham at hvis han ikke forsvinner, skyter jeg ham."
Jeg visste han skulle dra uansett, men det hadde ikke noe å si.
Det var min beslutning.
Jeg var klar til hva som helst. Til å drepe hvem som helst.
Jeg ville bli noe.
Jeg ville gå inn på baren som en mann.
Gå inn som verdensmester og få applaus fra de eneste -
- som betød noe for meg da. Og det fikk jeg. Og det var herlig.
Gjør det av med meg, Joe.
Så det ikke er meg du har i tankene når du våkner, men døtrene dine.
Ikke la meg ta opp plassen deres.
Gå hjem og fortell dem at du har drept meg.
At jeg er vekk, for alltid. Jeg er ingenting.
Ingenting.
Gå hjem og fortell dem det. Lev livet for deres skyld.
Vi gjorde alt sammen.
Jeg vet ikke hva det var. Vi bare passet sammen.
Alan var snill. Han likte meg som jeg var.
Han blåste i problemet mitt. Alan hadde ingen luktesans.
Alan var min beste venn. Alan var min eneste venn.
Hver dag var en evig kamp med problemet mitt.
Og hver dag prøvde jeg å unngå!
Damian.
Se hvem vi har der. Patrick Smash.
Hvorfor leker du på mitt sted?
Du er bare en stor, feit taper.
Jeg har aldri gjort dette her før
eller snakket eller
Så ...
Jeg vet ikke hva jeg skal si, eller hvordan jeg skal si det.
Jeg kan ikke ordene Sånne ord en skal bruke.
Jeg kjøpte sandaler, for jeg så på film at man gikk i sandaler her.
Så husket jeg at det var en komedie.
Men jeg kom meg hit og inn den døren.
Jeg vil at døtrene mine...
skal ha en far de kan være stolte av.
Det er alt.
Rett og slett. Det er alt.
Det er slutt.
Det er slutt
Det er slutt.
- Alistair Little? - Ja.
Det er Joe Griffin. Vi er kvitt.